OBEMANNAT AMERIKANSKT SPIONFLYGPLAN
NERSKJUTET FÖR 28 TIMMAR SEN
CENTRALA TJETJENIEN Rebellkontrollerat sen ett dygn
Amerikan?
Utan tvekan.
Sen när har amerikanerna börjat jobba åt ryssarna?
Bilderna i planet hjälper er inte.
Nu!
Artilleriposter, trupprörelser. Bilderna ger inte USA nånting.
Det är bara ett betalningsmedel vars användning går ut över mitt folk.
Först... din fot, sen ditt knä.
Blåslampa för att stoppa blödningen.
Ett.
Två.
–Tre! –Okej, okej!
Jag ger dig koden.
Ge mig koden.
Den måste ha mitt tumavtryck innan du knappar in koden.
Jag svär.
Fort!
Kom igen!
Kodfel.
Nu dör vi allihopa.
20 sekunder till självdestruering.
Alla ut! Nu, nu!
Självdestruering stoppad.
Eld!
Ut, ut, ut!
Var det nära nog?
–Fick du skivorna? –Ja.
Lysande. Då sticker vi hem.
SÖDRA RYSSLAND
Okänd bandit närmar sig ovanifrån.
Var med nu. Han kommer hårt och fort.
Vi kollar vad han vill.
Vad fan? Jag har den i häcken.
–Få väck den! –Jag har låst på honom.
Skjuter.
Vänd. Vi kollar så den är oskadliggjord.
Snyggt skjutet.
Vad fan...?
Jag förlorar kontrollen. Stick!
Jag har förlorat kontrollen!
Bas Groznyj, svara. Jag blir anfallen!
GROZNYJ, TJETJENIEN
Hej. Har du en cigarett?
–Vill du ha sällskap? –Har redan.
Så synd.
Hejsan.
I–FORCE–HÖGKVARTERET WASHINGTON
Är du min doktor?
Ja. Jag har din medicin här.
Ta en, helst på fastande mage. Fortsätt tills smärtan avtar.
Bavaro vill prata med oss ögonblickligen.
–Grattis till jobbet i Tjetjenien. –Tack, sir.
–Berätta nu nåt användbart. –Framställning av kemiska vapen.
Vi ger koordinaterna till militären. Grattis, det var en snygg räddning.
Tack, sir.
Gör det inte för bekvämt för er. Vi har en ny kris på gång.
Ett oidentifierat föremål landade i östra Ryssland för sju timmar sen.
–Vi åkte nyss därifrån. –Ni kanske skulle ha stannat.
–En oklassad farkostsignatur. –Ett av deras prototyp–jetplan?
Då drivs motorerna inte med fossilt bränsle.
Så den är inte från jorden.
Jag säger bara att den är oklassad. För tillfället.
Tack. Ni kan gå.
–Men ni förblir i aktiv tjänst. –Då får vi inte lämna basen.
Jag vet.
Glöm Vegas.
MILITÄRBAS UTANFÖR GROZNYJ
Vänta lite!
Fuska inte.
–Vad gör du här? –Jag letar efter nån.
Du måste följa med mig.
Sergej!
Dimitri?
Vart ska korpralen med vapnet?
Lambert, Bavaro vill tala med dig.
Lambert...
Vi har nya underrättelser om läget i Ryssland. Mitt rum om en kvart?
Det är kanon.
Farkostsignaturen är samma som i bl.a. Yellowknife och El Descanso.
Så de har alltså kommit tillbaka.
Kanske.
Utplånade inte en sån hela din grupp senast?
–Vi släppte en taktisk kärnladdning. –Vilken pr–mardröm.
Den här gången har vi inte den möjligheten.
Det där är en rysk militärbas 40 km öster om Groznyj.
Ursäkta.
Dimitri Pavakori. Enligt meritlistan en utmärkt soldat.
Han sköt sönder hela basen med ett kalasjnikov EM–7–raketgevär.
–lngen störning eller mentalsjukdom. –Dimitri var kanske inte Dimitri.
–Han är väl försvunnen nu. –lnga spår efter anfallet.
Det stämmer med mönstret.
Vi spelade in det här från ett par ryska Mig–29–jaktplan–
–som stötte på en okänd flygfarkost som låg på direktkurs mot Groznyj.
Stick!
–Jag förlorar kontrollen! –Groznyj, jag blir anfallen!
Det är mer. Samma farkostsignatur, otrolig manöverförmåga.
Påminner det allt mer om det ni stötte på i El Descanso?
–Stämmer med mönstret. –Toppen...!
Ta en I–Force–grupp och åk tillbaka till Ryssland.
När väljer jag ut min grupp?
–Det gör du inte. –På mitt uppdrag är det min grupp.
Nej. I–Force är statsfinansierat nu. Du är inte längre privat entreprenör.
Vi väljer ut folket.
–Vi kanske ska prata vidare där ute. –Om du vill säga nåt, säg det nu.
Webber är borta. Du är inte längre legosoldat.
Du är anställd av en organisation som är direkt underställd NSC, CIA, FBI–
–och i slutänden presidenten själv. Du verkställer order som du får dem.
Jag har många andra där ute. Vill du ha uppdraget eller inte?
–När sticker vi? –Ni ska vara marschklara kl. 18.
–Klarar ryssarna sig inte ett tag? –Nej.
De tar inte emot hjälp utan orsak. Varför blev basen anfallen?
Vi vet inte. Men det är inte basen som är huvudsaken.
Det är det som ligger bredvid den.
Kärnkraftverk från Tjernobyl–eran. Moderniserat 1992.
En hyperfusions–reaktor.
Som tillverkar en förtjusande restprodukt: uran–237.
–237? –Den absolut värsta uran–typen.
Ett utsläpp får Three Mile Island att se ut som en droppande kran.
Det här blir bara bättre.
Vi måste få ut den därifrån utan att själva orsaka skador.
Jag förstår.
Det här är din nya grupp.
McAllister känner du redan.
Adriana Sikes.
Sprängexpert, militär utbildning, har gjort många DEA–operationer–
–både i och utanför USA.
Absolut en kvinna man inte retar.
Björn Hatch:
F.d. tysk jägarsoldat.
Han är vapen– och stridsexpert.
Inte världens mest rumsrena agent, men en ovärderlig tillgång på jobb.
Det är din grupp.
Mr Bavaro, jag har jobbat på kopior på det xenobiotiska materialet.
–Med en riktad mikrovågsstråle... –Mikrovåg?
Jag ritade kärntråden och skickade till vapenavdelningen.
–Jag hoppas få testa dem... –Det hinns inte med.
Parker, I–Force–planet ska tankas och göras startklart.
Stäng av reaktorn! Försegla härden! Fort, fort!
–Gruppen är klar, sir. –Bra.
Om tio minuter ska de stå på startbanan.
–Jag trodde det var kl. 1800. –Groznyjs kärnkraftverk har tagits.
Ingen kontakt – inga livstecken.
Vi vet inte ens om reaktorn går.
–Strålnivån då? –Vi vet inget.
Verket har sex gånger så mycket uran som Tjernobyl.
–En läcka kan drabba hela världen. –Jag vet.
Du måste ta med en till.
–Vem? –Henne.
–Vem är hon? –Forskningsavdelningen.
–Nej. –Jo.
–Nej. –Du ska ta med en forskare.
Ring när ni landar. Prognosen talar om oväder, så det blir skumpigt.
–Några fler överraskningar? –lnte från dig.
För du lyder mina order där som du får dem. Utan undantag. Förstår du?
Hej. Dawn DeSilvia.
Jag har ingen stridsträning, men jag försöker göra min del.
Spänn fast dig.
Lite flygsjuk? Ta inte illa upp, men vad fan gör du här?
Jag tog med lite som ni kan läsa.
"Katastrofplan för kärnkraftverk". Vad fan är det?
–Vi hörde det nyss. –Visste du det?
Varelsen anföll fortare än väntat.
Ryska regeringen vill tysta ner det. En rysk general ska jobba med oss.
–Varför tog den ett kärnkraftverk? –Det ska vi ta reda på.
Jag är inte utbildad på radiakjobb.
Inte jag heller.
Vi gör så här: om strålningen ute är för hög avbryter vi uppdraget.
Överens?
Jag följer dig.
Överens.
Du då, prinsessan? Är det lugnt med dig?
10 KM VÄSTER OM GROZNYJ 9 timmar senare
Var försiktig!
Snälla.
INNESLUTNINGSKONTROLL 3 Groznyjs kärnkraftverk
Sänk vapnet.
Vilket mottagande. Ska pojkarna inte jobba med oss?
Jo.
–Välkommen till Ryssland, mr Lambert. –General.
–Ni har hört talas om oss. –Mr McAllister.
Har strålning läckt ut från verket?
Nivåerna är normala. Men det är bättre att vara på den säkra sidan.
–Nåt nytt om arbetarna? –Nej, allt samband har brutits.
Nej! Jag har provexemplar i lådorna!
–De klarar sig. –Vi får se.
Nej, nej, nej!
Förseglingen höll. Låt mig sköta det här.
De ser inte så farliga ut.
Ni ska se dem i frihet.
Behållarna innehåller mikrovåg– sändare. Då kan de inte växa.
Följ efter mig till verket.
Enligt våra rapporter var ni på verket när er bas anfölls.
Hur så?
–Tur för er. –Ja.
Vi når huvudreaktorn via kyltornet.
Jag går in med mina män och kallar sen in er.
Generalen måste skoja. Det var inte därför vi kom hit.
Ni är den ryska regeringens gäster för att ni kan ha erfarenhet av det.
–Det låter som skitsnack. –Vi kom inte för att sitta barnvakt.
–Är ni förberedda på det ni möter? –Mina soldater kan hantera allt.
Nu, mr Lambert, om ni ursäktar oss.
–Bavaro. –Vi är utanför verket.
Då har det alltså inte läckt ut strålning.
Byggnaden är hel. Strålnivåerna är normala.
Gorshkov släpper inte in oss. Han skickar in sin grupp först.
–Han vill att vi väntar utanför. –Sa han varför?
Jag är i Ryssland och lyder under en rysk general.
–Upplyste du honom om läget? –Ja.
–Stanna där då. –Vad ska vi göra?
Varelsen är instängd i verket. Kommer den ut förvärras läget.
Förstår du, Lambert? Låt Gorshkov gå in först.
Dansar vi?
–Vi väntar. –Ska vi inte göra nåt? Vad händer?
–Kom ihåg att vi är i Ryssland. –Ja, det är inte franska Rivieran.
Har du en kortlek?
–Vem glor du på, Boris? –Sexig soldat.
Minns du det här?
Elektromagnetisk disruptor. Använd en gång i El Descanso.
Den sprängde varelsen, men hindrade den inte från att verka.
Därför tog forskningsavdelningen fram det här.
Mikrovåggevär.
Mycket bättre än er disruptor.
Hoppas det. Det där är Hatchs favoritleksak: stålknivsskjutare.
Full med 300 sylvassa knivar.
Man skär sten med den.
Stålknivar?
De sänder på kanal 4.
När en varelse assimilerat ett liv lagras informationen i cellminnet.
Kan du tala klarspråk?
Varelsen kan se ut som alla som den har assimilerat tidigare.
Inte bara den senaste.
Vävnaden är kiselbaserad och seg och tål kyla, värme och slag.
Den kan kamouflera sig som en kameleont.
Hur dödar vi den?
Använd mikrovåggeväret. Sen måste vi försöka förstöra bindstrukturen.
Var kommer det ifrån?
Det måste vara från reaktorkammaren.
–Vad var det? –Jag vet inte.
Kom!
–Ska vi inte kalla på amerikanerna? –lnte än.
Gorshkov, hör ni mig? Gorshkov?
Ni ska stanna här tills generalen ger oss order att släppa in er.
–Era män dör där inne. –Vi väntar på order.
–Jag sa att era män dör där inne! –Jag sa att vi väntar på order!
Vad skulle du göra? Skjuta mig?
Nej, jag skjuter dig inte!
Lägg era vapen på marken!
Du har precis gjort dig förtjänt av ett kok stryk bakom vedskjulet.
Minns du mig, vännen?
Lambert! Hör ni! Herregud...!
Er general och hans män dör där inne.
Vi går in och hjälper dem. All right?
Kom.
Min utrustning. Jag är forskare.
Du är soldat nu.
–Klar, Hatch? –Så in i helvete.
Vi är inne.
–General, vi behöver hjälp. –Hör på mig!
Vi måste röja upp efter oss först. Är det förstått?
I tre år har jag dolt det här för energirådet, polisen och militären.
Jag har miljarder dollar i stulna vapen. Jag vill få ut alla.
Hur? Hela verket anfalls av varelsen.
Låt Lamberts grupp fixa det. När de dödat den larmar vi om en läcka.
Det håller alla härifrån i en vecka. Då flyttar vi stridsspetsarna.
Är generalen säker?
Vi måste ut och skicka in Lamberts grupp.
Om vi har tur dödar de varelsen och vi kan göra som vi vill igen.
Ja, general.
Marsch!
–Reaktorn är intakt. –Jag får ingen signal.
Det är blyväggarna här.
Jag provar ute i korridoren. Alla stannar här.
Jag kommer strax.
–Vad då, hittar inte generalen? –Vi hörde skott och gick in i verket.
–Vi har inte hittat honom än. –Hur är läget utanför verket?
–Gorshkovs män har spärrat av. –Några fler spår efter varelsen?
Nej, vi har inte sett den. Men den har absolut varit här.
–Förluster? –Arbetarna och Gorshovs grupp.
Då är det inneslutning och likvidering av varelsen som gäller.
–Vi måste hitta den. –Det gör ni.
–Jag tror att Gorshkov döljer nåt. –Varför tror du det?
–Han ville hålla oss utanför verket. –Han vill kanske skydda civilister.
–Knappast. –Undersök det om du måste.
Men viktigast är inneslutning och likvidering.
Uppfattat.
Snälla nån, hjälp oss!
Du jobbar inte här.
–Jag tror att han lever. –Res dig upp mycket långsamt.
Och vänd dig mot mig.
Vad ska vi göra åt det här?
Ge honom tid. Han klarar sig nog.
Vad är det? Vågar du inte slåss med en kvinna?
Det roliga har bara börjat.
Vem är du? Du ger inte upp lätt.
Jag är bara på besök.
Var är dina vänner? Var är dina vänner?!
Jag reste långt för det här.
För vad?
För att förstöra er planet med gifterna ni skapar. Och för hämnd.
–Men det får du inte leva och se. –Är det fler såna som du här?
En räcker för att förgöra ert släkte.
Jag har chockerande nyheter åt dig.
–Sean, är du oskadd? –Han kommer hit. Nåt jagar honom.
–Jag sa att han nog klarade sig. –Hur vet vi att det är han?
–Vem? –Lambert.
Lägg av!
In bakom mig.
Var beredda.
Nu!
–Gå in och kolla, Sikes. –Damerna först, McAllister.
–Jag går. –Vänta!
Ännu fler lik här. Fler av Gorshkovs mannar.
Vi sökte igenom hela verket.
Vi går upp och väntar på dess drag.
Ryssarna är döda, Gorshkov är nog också död. Vilket kul uppdrag.
Vi går runt i ett ryskt kärnkraftverk av Tjernobyl–typ och andas in gift.
–Lägg av nu! –Läser hon av geigermätaren rätt?
Kolla själv.
Det ser ut att bli som i El Descanso. Du var ende överlevande. Hur då?
–Lugn! –Jag valde inte dig.
–Skjut inte! –Vi skjuter skallen av dig.
Varelsen dödade mina soldater. Vi måste ut.
All right. Vi ska få ut dig.
Den här vägen?
Genom hisstrumman.
–Lambert, kom, så sticker vi. –Jag trodde det var andra hållet.
Gorshkov! General Gorshkov!
Du sköt en rysk general! Vi kommer aldrig hem levande!
Ge mig den.
Vapnet är urladdat! Vi sticker!
–Hur visste du att det inte var han? –Jag får betalt för att veta sånt.
Vår ammunition börjar ta slut.
–Sikta på vapnet. –Ge mig ditt vapen, Sikes.
Nej, Hatch!
Hatch!
–Du skulle tvunget spela hjälte, va? –Ja.
Täck mig!
Är du okej?
Han är död.
Vem står på tur?
Den smiter!
Hitta på en metod för att döda den, för vi har inga fler stålpilsvapen.
Lambert!
–Det här är gamla S–7:or. –Va?
Kärnstridsspetsar.
På en megaton styck. Ryska militären skrotade de flesta för 20 år sen.
Men de här är bestyckade.
Vad gör de här?
Verket har förbrukat onormalt mycket uran–235 i tre år...
Därför ville Gorshkov inte ha in oss.
–För att skydda hans hemlighet. –Han byggde kärnvapen med uranet.
–Varför? –Mycket pengar.
Det förklarar inte vad varelsen gör här. Den i El Descanso då?
–Fick du veta varför den var där? –De sprängde stan med kärnvapen.
De är kopplade till en detonator.
Menar du att dåren Gorshkov byggde kärnvapen och skulle spränga dem?
–lnte Gorshkov. –Gjorde varelsen det?
Jag klipper ledningarna.
Nej!
S–7:an har en kvicksilversäkring. Klipper du, sprängs de.
Vi kan bara desarmera dem från detonatorn...
Sikes, du stannar här med McAllister.
Och du följer med mig.
–Verkställ. –Kom!
Vi vet var detonatorn är nu.
Vattnet skärmar av uranstavarna och är i en sån här reaktor livsfarligt.
Toppen.
De utplånar allt inom en mil.
Med reaktorn blir nedfallet tusen gånger större än från Tjernobyl.
Det drabbar hela världen. Kanske 100 miljoner döda inom ett år.
Jag hade inte gjort det.
–Nån måste gå ner dit. –Ja.
McAllister, hör du mig?
–Ja, var är ni? –Vid härden.
Jag får ingen signal här, så reläa ett meddelande med din telefon.
–All right. Vad då? –Lyssna noga.
Insatsen i Groznyj kan sluta med sprängningen av flera kärnvapen.
Att döma av deras beskrivning verkar tio S–7–robotstridsspetsar–
–ha anbringats för att explodera samtidigt inne i kärnkraftverket.
Jag behöver tryckvågsradien och nedfalls–mönster nu.
–Vad vet de om detonatorn? –Att den ligger på kyltankens botten.
–Ser de en timer? –Nej.
En grupp tekniker kan tömma kyltanken och stänga av reaktorn.
Vi hinner inte skicka en grupp till. Allt måste göras av dem på plats.
Klockan går i bokstavlig bemärkelse. Varje sekund är viktig.
Jag sitter inte här med en tio megatonsbomb.
–Du kommer inte att känna nånting. –Mycket roligt...!
–Du har ett eller två skott till. –Jag sticker till reaktorrummet.
Tror du att du är säkrare där? De utplånar allt inom 8 km.
Jag vet, men jag kanske kan göra nåt.
–Så du lämnar mig ensam här? –Du är en stor pojke.
Sitt där och ring åt Lambert.
–Var är McAllister? –Vid stridsspetsarna.
–Lämnade du honom ensam? –Jag fick hispan av kärnvapnen.
Ni ser inte piggare ut.
Tror du att det är säkrare här?
–Tänk inte ens tanken. Jag mår bra. –Vad då?
–Lambert, hör du mig? –Ja, kom.
–Jag har hittat en som lever här. –En av Gorshkovs soldater?
Nej, en kärnkraftsarbetare. Han lever, men... Lambert?
McAllister, jag hör inte. Repetera.
–Gå tillbaka och hämta McAllister. –Gå själv.
Jag lämnar dig inte ensam med henne.
Om du hämtar McAllister vet jag att en av er är den ni säger er vara.
McAllister?
Vad har du?
S–7:an.
Primitiv tidig rysk konstruktion. Det blir ett problem.
Den byggdes för helsäker sprängning.
Den är kopplad så att det nästan är omöjligt att desarmera laddningen.
Det tar dem flera timmar att kolla ledningarna en och en.
Vi måste till detonatorn. Men vi vet inte hur mycket tid vi har kvar.
Sir?
Vi måste tänka som den tänker.
Om du var varelsen, vad hade du satt timern på?
–Kanske två timmar. –För mycket. En timme, om vi har tur.
Nu behöver vi bara veta när timern ställdes–
–och försöka få fram nån till detonatorn i tid.
Att gå ner i kyltanken är självmord.
Jag vet.
För tusan, McAllister!
Börjar du bli hispig, Sikes? Se dig för vart du pekar med den.
–Jag hörde dig. Hittade du nån? –Ja.
–Vart tog han vägen? –Säg det.
Han var här. Jag lämnade honom.
–Han var här, jag svär. –Vart stack arbetaren?
–Fan vet jag, men han var här. –McAllister.
–Hur är det med arbetaren? –Han är borta.
Va?
Jag mötte Sikes och han försvann.
Ni båda kommer hit nu!
–Klar? –När du är klar.
Efter dig.
Jag tror inte det. Du går först.
–Va? –Vad hände med honom?
Jag lämnade honom i 30 sekunder och han bara försvann.
Nej. Vad hände med arbetaren? Fanns det nån arbetare?
Nu är jag rymdvarelsen.
–Vi kollar. –Skit ner dig.
Du köper det väl inte, Sean?
–Bevisa vem du är. –Skjut inte över skulden på mig.
Ska vi rösta och se vem som talar sanning?
Tack. Kan vi nu efter häxjakten fortsätta uppdraget?
Vänta!
–Vad är det nu, Sikes? –Jag tror inte på din historia.
Han dödade arbetaren. Det är inte den riktige McAllister.
Rör dig inte!
–Att hota mig är det sista du gör... –Kom bara.
Du har fel.
–Sean? –Tillbaka, båda två.
Tillbaka!
Sikes... Sänk vapnet!
Alla ser upp! Den hoppar ut ur hans kropp!
Vänta!
Du visste att det var jag, va? Sean!
Du visste det, va?
Det är inte han.
Herr president, skicka Air Force One till säkert luftrum omedelbart.
Ring G8–länderna och underrätta dem om läget. Ja, sir.
Gud hjälpe oss alla.
Sikes? Vad gör du?
Jag tänkte bada lite. Nån måste ju till detonatorn.
–Du behöver inte göra det. –Nån måste ju.
Gör det inte.
Du visste att en av oss skulle bli tvungen att göra det.
Det är vårt jobb.
Nej.
Sean!
Tillbaka!
Vet ni vad jag hatar mest med människokroppen?
Den går sönder för lätt.
–Ditt vapen verkar inte fungera. –Det är urladdat.
Sista skottet ödslades på er vän.
Jag gillade honom. Orädd.
–Som en jag kände. –Vem?
Han kom hit före mig. Kom till platsen El Descanso.
–För fyra år sen? –Du var där, va?
Du dödade honom och tog honom ifrån mig. Han var min partner!
Din man utplånade en stad och min grupp – på vår planet.
Sånt brukar reta folk.
–Du tog min partner. –Ja.
–Nu tar jag din. –Va?
Nej, vi känner knappt varandra.
Var är generalen?
–Vi måste hålla den från kyltanken. –Vår ammunition är nästan slut.
–Sju minuter. –Kan du desarmera den?
Tror det, men jag vet inte om jag kan hålla andan så länge.
–Lycka till. –Tack.
Ja, sir, jag förstår.
Visa NORAD–skärmen.
Vilka är de?
En rysk–amerikansk attackflygstyrka med djupverkande missiler.
Har vi inte löst det om fem minuter anfaller de. Kontakta Lambert åt mig!
Ja, sir.
Kära piloter, jag talar till er som president och som gammal militär.
Ni vet att läget i östra Ryssland är kritiskt–
–och vi har inget val. I dag måste vi välja det minst onda.
Om de tio stridsspetsarna sprängs skapas ett gigantiskt strålmoln–
–som dödar miljoner i hela världen. Inget land går säkert.
Med djupverkansmissiler mot verket så kan vi begränsa riskerna.
Vi tror att stridsspetsarna kan förstöras innan de sprängs–
–och att merparten av kärnbränslet förångas innan det läcker ut.
Det är ingen perfekt, riskfri plan, men vi måste försvara friheten.
Amerikansk och rysk personal i verket har accepterat sitt öde.
Nu ber jag er acceptera ert öde och rädda alla liv som kan räddas.
Lycka till. Världens öde hänger på er.
–Timern? –Under två minuter.
–Jag har tre ledningar kvar. –Sikes?
Jag hoppas att jag inte sjabblar.
Vi närmar oss målet. Klargör vapen.
–En minut kvar. –Du klarar det.
Det har varit roligt.
Jag skjuter!
Den är laddad.
Tre sekunder kvar.
Snart kan jag själv be McAllister om ursäkt.
–Sean här. De är desarmerade! –Lambert?
Rysk–amerikanskt flyg sköt djup– verkansmissiler för två minuter sen.
–Ni måste utrymma verket direkt. –Det tar en halvtimme att komma ut!
Vi har fyra minuter på oss att skicka brytkoder till missilerna.
–De är fler än 50. –Då måste vi jobba fort!
–Det är låst. –Vi är fångade.
Vänta... Vissa av de här innehåller saltsyra.
–Och rymdvarelsen är kiselbaserad. –Och?
Frätande ämnen förstör kisels bindstruktur.
Vi måste öppna tankarna.
Ni tror inte era ögon nu, va?
Du är ingenting utan ditt vapen.
–Hur många kvar? –Fem.
Spräng alla som går mot målet.
De sista fyra tar en minut.
Lambert, upp! Den rör på sig.
Det svider. Visst gör det?
Jag kan tyvärr inte bada med dig.
Men du kanske ska bada i reaktortanken, som din vän Sikes.
Jag är kvar här. Med mitt på det torra.
Du är så duktig... va?
Jag borde avsluta vår lilla lek, men jag har på tok för roligt.
–Är det allt du har att komma med? –Du är hysteriskt rolig.
På tal om hysterisk...
Du får hitta på nåt bättre än så.
Du blev träffad.
Då slår jag.
Klart!
Skicka nu.
Gjort.
Varelsen är död. Jag repeterar: varelsen är död.
–Ja! –Bra jobbat.
Det blir inte närmare ögat än så.
Ja, sir. Ett ögonblick.
Det är Vita huset.
Ja, herr president?
–Är du okej? –Det är jobbigt att förlora en vän.
Ja, tack, sir. Ett ögonblick.
Vi kan tyvärr inte hitta honom nu.
Men jag ska framföra ert grattis för ännu ett lyckat uppdrag. Tack.
Förlåt, men vi har lite kris i Syrien.
Kom till ledningscentralen direkt.
Ja, sir.
Text: Thomas Jansson SDI Media
Ansvarig utgivare: Pia Grünler